Právnik a kriminológ Houdek: Nepoznám prípad, keď by muž opustil ženu, ona by ho dlho prenasledovala a nakoniec zabila
![Pavel Houdek. Foto - Gabriel Kuchta/Deník N](https://img.projektn.sk/wp-static/2022/08/5R0A1308jpeg.jpg?w=690&fm=jpg&q=85)
Pavel Houdek je český právnik a kriminológ, ktorý je zároveň lektorom modernej sebaobrany. V rozhovore hovorí, že by sme mali v zákonoch vymedziť pojem femicída. Ide o vraždy žien ich bývalými alebo súčasnými partnermi ako krajný prejav nepretržitého násilia voči ženám. Hlavným impulzom činu je zväčša odchod ženy od partnera.
Podľa Houdka môžeme odsledovať určitý vzorec, ktorý sa v týchto prípadoch často opakuje. „Ešte som sa napríklad nestretol s prípadom, kde by takejto vražde nepredchádzala história násilia. Nikdy to nie je tak, že by to bol úplne normálny nenásilný partner, no keď sa od neho žena rozhodne odísť, zrazu mu z ničoho nič prepne,“ hovorí.
V rozhovore sa okrem iného dozviete:
- aké sú spoločné znaky vrážd žien bývalými partnermi,
- čo sú varovné signály, že žene hrozí smrteľné nebezpečenstvo,
- prečo polícia a úrady zlyhávajú v ochrane žien,
- ako by sa dalo predchádzať týmto trestným činom.
V Česku aj na Slovensku bolo v poslednom období viacero vrážd, keď muž zabil svoju súčasnú alebo bývalú partnerku. Na Slovensku sme mali len pred pár dňami prípad, keď muž na ceste čelne vrazil autom do auta svojej bývalej priateľky. Blízki obete sú presvedčení, že to nebola náhoda, ale úmyselné konanie, keďže sa jej vyhrážal už v minulosti. Môžeme v takom prípade hovoriť o femicíde?
Všeobecne pojem femicída zastrešuje všetky vraždy žien z dôvodu, že sú ženami. Tak to definuje OSN, ktorá menuje aj jednotlivé prípady. Môže ísť napríklad o vraždu zo cti, cielené vyvražďovanie žien vo vojnových konfliktoch, ale v našom stredoeurópskom kontexte sem patria vraždy žien zo strany súčasného alebo bývalého partnera.
Hoci nepoznám detaily prípadu, ktorý spomínate, no podľa toho, čo ste o ňom uviedli, pravdepodobne takisto spadá do tejto kategórie.
Musí ísť vždy o plánované činy, alebo môžeme medzi ne zahrnúť aj vraždy v afekte, pod vplyvom momentálneho impulzu?
Mohli by sme ich tam takisto zahrnúť, lenže s takými sa takmer nestretávame. Pretože keď takéto prípady analyzujeme, zisťujeme, že sú to skoro vždy plánované vraždy, vraždy s úmyslom. Aj to je dôvod, prečo má v našom kontexte zmysel používať pojem femicída.
Posledným podobným prípadom v Česku – vlastne už, bohužiaľ, predposledným – bola vražda úradníčky v Zlíne, ktorú páchateľ zastrelil na jej pracovisku. Musel si zadovážiť zbraň – nemal ju legálne, takže ju musel od niekoho získať, musel prísť na pracovisko tejto ženy, nejakým spôsobom sa dostať dovnútra – a potom ju zastrelil. Vidíme teda, že to nie je vražda pod vplyvom nejakého chvíľkového afektu, ako si to často mnohí predstavujú a ako sa to, žiaľ, často snaží prezentovať aj polícia. Nie je to ten prípad, keď sa niekto háda s partnerkou, zrazu v návale hnevu chytí niečo do ruky, udrie ju a ona zomiera, pričom ten muž to hneď aj ľutuje a volá sanitku. Naopak, to, čo sme opísali vyššie, sú všetko plánované činy. Keď hovoríme o afekte, o tom takzvanom zatmení mysle pod vplyvom hnevu, ten trvá spravidla sekundy. Ale vzorec, ktorý vidíme pri femicídach, tvorí dlhodobé týranie, prenasledovanie, vyhrážanie, stupňujúce sa násilie, ktoré nakoniec vyvrcholí vraždou.
Čo býva u nás najčastejším motívom takých vrážd?